Bună ziua și bun venit înapoi.
Vreau să vorbesc puțin despre indicațiile goale și despre această prelegere.
Știm că este neapărat că am folosit întotdeauna acest cuvânt cheie atunci când am vorbit despre funcții, în principal, cu dorința de a nu vrea
să returneze niciun fel de date dintr-o funcție.
Folosim vidul ca parte a semnăturii funcției.
Ce se întâmplă când folosim un pointer gol Ce înseamnă asta.
Ei bine, tipul numit void inseamna absenta oricarui tip.
Deci, un pointer de tip void începe să conțină adresa unui element de date de orice tip.
Deci, are o mulțime de flexibilitate.
Dacă nu știți ce veți păstra ca indicator, puteți spune că este o stea neagră.
Foarte drăguț de obicei folosit în funcțiile pentru parametrii funcției.
Astfel, voidul este adesea folosit ca tip de parametru sau tip de retur cu funcții care se ocupă de date într-un mod
independent de tip.
Deci, puteți permite funcției dvs. să fie mai flexibilă dacă are nevoie de pointeri stele void.
În principiu, înseamnă că funcția dvs. ar putea lua mai mult decât un tip de variabilă.
Cu excepția faptului că nu este complet flexibil, deoarece trebuie să-l aruncați într-un fel când îl dereferențiați.
Deci, orice tip de pointer poate fi trecut în jurul unei valori de tipul void de orice tip, pointerul gol nu
știe ce tip de obiect îi indică.
Deci nu poți să o dereferențezi direct și asta e locul în care hiccupul adevărat vine împreună cu stelele goale.
Este minunat pentru o flexibilitate îndelungată pentru diferite tipuri de date, însă îl puteți utiliza numai dacă cunoașteți tipul de
date.
Deci, trebuie să oferiți o exprimare explicită lui N la pointer când îl dereferențiați.
Adresa unei variabile de tip int poate fi stocată într-o variabilă de pointer de tip void, deoarece dreapta.
Vocea stelară înseamnă că orice tip de date poate fi stocat în interiorul acesteia.
Deci, atunci când doriți să accesați valoarea valorii valorii interne la adresa stocată în
începutul golului pe colț, trebuie să o deplasați mai întâi la un indicator de tip int.
OK, în acest exemplu, vom vedea cum folosiți pointerul stelelor void.
Avem trei variabile pe care le-am definit un număr întreg și un float într-un caracter.
Nu vom crea un pointer gol deoarece indicatorul este de tip void.
Putem aloca adresa a cărei adresă este un int.
Putem să-i alocăm adresa ..
Care este un flux și îl putem atribui adresei caracterului sau C. H. care este un personaj.
Singura problemă este atunci când dereferența trebuie să cunoști tipul, dar încă mai vezi avantajul
aici.
Avantajul este că trebuie să creăm doar un tip de variabilă și putem stoca mai multe adrese
diferite în el.
Dar ori de câte ori doriți să o utilizați, trebuie să o utilizați în Star și
veți vedea aici când tipărim datele pe care steaua leagă pointerul și apoi îl dereferențăm pentru a începe în afara
parantezelor ca dereferencing.
Prin urmare, aceasta va tipări valoarea pe care indicatorul indică.
Dar mai întâi o va arunca la tipul potrivit.
Deci, în toate cele trei indicatoare v, va fi imprimat pentru ea și va trebui să tipărească 10 pentru fluxul pe
care îl va scoate 2. 3 pentru in pentru S. H. char se va imprima OK.
Vom vedea pointerul gol utilizat mai mult în parametrii de funcții cum am spus și tipurile de returnare.
Și aceasta este cu adevărat valoarea atunci când intră în ea, precum și doar folosind un pointer stele void și o
declarație care atribuie multe tipuri diferite de date.
Mulțumesc.